- Bună. - Bună,Marie. Bună,Frank.
Bună,mamă. Unde ați fost în weekend?
Vi-i aduceți aminte pe dragii noștrii, vechi prieteni,familia Santorellis?
Purta o tonă de rimel și avea o meșă de tot râsul.
Da,dragii voștri prieteni.
Au cumpărat un apartament în New Jersey.
Vilele Garden State.
Și Claudia ne-a invitat acolo.
A,da... Ce drăguț,mamă.
Povestește-i lui Raymond despre toate astea. Acum,pa.
Nu,nu.Vino. Vreau să iei loc.
Vrem să vă vorbim la toți.
Ultima oară când am avut o discuție cu "ia loc", ne-ai spus că o să ne alungi câinele.
"Ne-ai alungat câinele!"
Robert, încetează cu aberațiile astea.
- Am avut momente minunate. - Nici urmă de cățel.
Frank!
Și apartamentul a fost nemaipomenit.
Și,în special,mâncarea a fost bună.
Am avut o friptură atât de mare, că aproape n-am putut s-o termin.
Apoi am terminat-o.
Grozav. De aceea,voi doi,aveți nevoie de o cameră video.
Mama voastră vorbește. Fără TV,acum.
Pe drumul de întoarcere am stat de vorbă.
Și...ei bine,noi...
Ce e, Marie?
Vrem să ne mutăm acolo.
Ce vrei să spui?...
Vă mutați acolo.
Ne gândeam și noi.
Vreau să locuiesc acolo.
Ce vrei să spui?...
Să locuiești acolo.
Marie,locul ăsta e atât de grozav,încât, chiar considerați să vă mutați,tocmai în New Jersey?
Ne gândim și noi.
Toată lumea e activă,pentru că,de obicei,când te gândești la o comunitate de pensionari,devii deprimat.
În general,nu mă dau în vânt după vârstnici.
Dar zilele le sunt atât de încărcate. Au și golf și stațiune balneoclimaterică și seri tematice.
Până una alta, Frank și cu mine,ne-am simțit bine.
Nu m-am mai distrat atât de bine, cu tatăl vostru,de multă vreme.
Am râs...
Și ne-am plimbat.
Și ne-am ținut de mâini.
Tată?
Au băutura ieftină,acolo.
Ce am realizat în weekend-ul ăsta,a fost faptul că a Ally e suficient de mare ca să aibe grijă de casă.
Și Robert,în final,te-am însurat.
Și Debra...
Te-am învățat tot ce am putut.
Dar la comunitate... așa-i spun ei...
Sunt atât de multe femei asemenea mie.
Știu că vă ia cu fiori, dar n-a fost chiar așa de rău.
Și Claudia ne-a dus la sala de repetiții, a clubului de teatru.
Și îmi lăuda într-una,vocea minunată pe care am avut-o în corul bisericii.
A fost stânjenitor.
Și apoi,a spus că s-a gândit că aș fi perfectă pentru rolul principal,a stagiunii de toamnă,
în piesa "Nescufundabila Molly Brown." (filantroapă,supraviețuitoare a scufundării Titanicului)
S-ar putea să fie nevoiți să schimbe titlul.
Deci,voi vreți să mutați ?
Dar n-o să vă fie dor de...
Raymond?
N-am spus c-o să fie ușor.
Dar toată lumea spunea
că relația cu copii și cu nepoții lor,
n-a fost nicicând mai bună.
Nu pot să respir.
Nu-i nimic hotărât,scumpule.
De aceea voiam să stăm de vorbă.
Și nu e ca și cum n-am dori să vă vedem.
Suntem,doar,la 85 de minute distanță.
Dacă tot ai menționat, n-am mâncat nimic de 85 de minute.
Îți aduc eu ceva, Frank.
Așteaptă. Te ajut și eu.
85 de minute! 85 de minute!
Știu. 85 de minute!
Este noul meu număr favorit.
Stai,ar putea fi chiar mai mult, dacă socotim și traficul..
Trafic? N-am avut niciodată atâta trafic între noi.
Deși,ar fi ciudat.
Au fost întotdeauna peste drum.
Nu îmi pot imagina cum e să nu mai fie acolo.
- De fapt,eu pot. - Și eu.
Scutură,scutură...
Stați puțin.Voi,de fapt,vă gândiți să renunțați la o casă în care ați trăit,aproape 50 de ani?
Sunteți siguri că nu vreți să încercați...
Să vă terminați treburile,aici?
De fapt,am discutat,de asemenea, și ce să facem cu casa,nu-i așa, Frank?
Dap.
Dacă ne mutăm, noi vrem ca tu și Amy să luați casa.
Poftim?
Ia-o ușurel. N-o s-o dăm pe degeaba.
O să v-o vindem.
O s-o vindem la prețul pe care l-am plătit noi...
26000 $.
Asta e o ofertă uimitoare.
Da...cu siguranță că este.
Dar,oricât de mult aș iubi casa asta,
nu mi-aș dori-o, dacă asta înseamnă ca voi să plecați.
Are dreptate.
Nu mi-aș dori-o în modul ăsta.
Cred că am nevoie să beau sau orice...
Mă scuzați.
Vreau și eu niște,orice.
Și unde îmi este gustarea?
Ne consolăm,unul pe altul.
Bine.
Ce chestie...
Da,chestie...
Ce chestie.
E de necrezut!
Asta e uimitor!
Ușurel. Sunt chiar acolo.
Sunt un pic emoționat.
Doar un pic emoționat.
Stați,stați,stați...
Stați să auziți partea cea mai tare.
- Primim casa. - Ce?
- Propria noastră casă! - Voi primiți casa?
Ne dă casa. 26000 $.
De ce primiți voi asta?
- Ce-ți pasă, Ray? - 26000 $.
85 de minute.
Da,ai dreptate!
Copii par destul de zguduiți.
Da.
Mă simt îngrozitor.
Cum să le mai spunem că,deja, am semnat contractul de închiriere?
Nu vreau să mă simt ca și cum am fugi de ei.
Ei ar trebui să ne spună să plecăm.
Ar trebui să vină din partea lor.
Și cum ai să reușești să facă asta?
Lasă-mă pe mine să fac vorbele.
Asta ar trebui să ne vrea plecați.
Este excitant,nu-i așa,Chi-Chi?
- Nu e ușor să te gândești la asta. - Ai dreptate.
Este un moment dureros.
Chiar ne-a plăcut,week-end-ul ăsta.
N-am mai făcut-o demult.
Poate nu e momentul oportun
pentru a face astfel de schimbări.
Știi,mamă...
Nu e nimic greșit să faceți ceva și pentru voi, din când în când.
Mereu vă gândiți la ceilalți.
Dăruiți,dăruiți și apoi, iar dăruiți.
Da,chiar și tu, Frank.
Întotdeauna e vorba despre ceilalți.
Deci,ce zici, Marie?
Bine,s-o facem.
Grozav!
Cât de grozav e faptul...că părinții mei se mută într-un loc,gata mobilat?
Știi ce altceva mai e grozav?
O vânzare în curte.
Salut.
Uite,scumpo, vecinii noștrii s-au oprit pe aici.
- Sal'tare,vecine. - Sal'tare,vecine.
Uită-te la locul ăsta.
Ești în ordine?
Da,doar că...
Totul mă răvășește.
Chiar se întâmplă,nu?
O,da. Fără glumă,chiar se întâmplă.
Am niște pălării de petreceri și ceva suflători.
Vedeți asta?
Am șampania în frigider.
Fotoliul meu!
Ce-i cu tine?
N-am mai fost pe aici, de când împachetau.
Ciudat,nu-i așa?
Da.
Închiderea programului la spitalul de nebuni.
Dap,ultimele locuri... ultimii nebuni să se îmbarce.
- Haideți. - Ce?
Acum,că se întâmplă cu adevărat,mă simt...
Ca și cum strici totul?
Tristă.
O să-mi fie dor de ei.
Sunt familia mea.
Păi,bineînțeles. Toți simțim asta.
- Da,sigur. - Bineînțeles. Sunt ca o familie.
Vreau să spun...
Eu am petrecut mai mult timp cu ei
decât oricare dintre voi,în ultimii 10 ani.
Ray, tu mergi la muncă în fiecare zi
și voi îi vedeți de câteva ori pe săptămână.
Eu am fost cu ei în fiecare zi... dimineața,la prânz și seara.
De aceea ar trebui să dansezi goală, pe lângă o fântână.
Știu.Știu. E doar că...
Se întâmplă atât de repede.
E ca și cum, "Gata,ne mai vedem,pa"
Dumnezeule.
Nu știu.
Mereu caut ce e mai rău la Marie și...
Nu trebuia.
Stați.Stați.
Deb, este...
...momentul acela,al femeilor?
Nu, Ray, nu e deloc.
În regulă. Bine.
Îmi pare rău.
- Dar momentul ăla e pe aproape,nu? - Nu, Ray.
Scuze,scuze...
E acea perioadă....
Înțeleg ce spui.
Nu înțelegi. Uite motive de tristețe.
Sunt trist... după ce au plecat.
Și după petrecere.
Îmi pare rău, Debra,dar mama este într-o condiție emoțională,acum
și accesul tău nebunesc ar putea-o face să rămână.
Am cumpărat casa asta în mod cinstit...
26,000 $,pentru o casă!
Am și eu niște sentimente.
Toți avem din astea,
dar e un moment să le exprimi
și un moment în care să ții porcăriile astea în tine.
Întotdeauna am crezut
că Marie și cu mine vom învăța, într-o bună zi,să ne înțelegem.
Nu pot s-o las să plece și eu să nu spun nimic.
Pune mâna pe ea.
- Rămâi acolo unde te afli. - Dă-te din drumul meu, Robert.
Bine.
Cred că asta e totul.
Marie,vreau să spun ceva.
La revedere. Vă iubim.
Cred că e timpul să mergeți.
E deja ora 4? Nu uita de trafic,tată,da?
La naiba. Marie,hai mai repede.
Marie, am niște sentimente ce nu-mi dau pace.
Bine.
Știu că trebuia s-o spun cu ani în urmă,dar...
Noi ne-am cam... Nu,ne-am împuns destul,de-a lungul anilor.
Ne-am spus lucruri unele lucruri regretabile. Una ceileilalte și una despre cealaltă.
Și am decis că așa stau lucrurile.
Dar știu că,noi două,nu suntem în regulă cu felul în care au rămas lucrurile între noi.
Când mi-ai spus că vă mutați,am fost fericită.
Pentru că însemna că nu trebuia să mai fac față la toată cearta și toată tensiunea.
Dar nu-mi place să simt în felul ăsta.
Simt de parcă renunțăm.
Și eu nu vreau s-o fac. Nu vreau.
Cred că ar putea exista atât de multe, pentru noi.
Și îmi pare rău că încă nu am ajuns acolo, dar cred că încă mai putem.
O, Debra...
Tu știi care e problema ta?
Ești atât de melodramatică.
Mie-mi convine așa cum suntem.
Drum bun!
Mulțumesc,dragă...
Tic-tac, Marie.
O,Marie,o să-mi fie dor de tine.
Și mie o să-mi fie dor.
Robbie, Robbie.
Ești un băiat atât de bun.
Știu că această casă va fi pe mâini bune, dacă tu locuiești în ea.
Mersi,mamă. Și eu vreau să spun...
Raymond!
E în ordine.
Marie, hai să mergem în satul de vacanță cât,încă,mai suntem tineri.
Bine.
La revedere.
O să-mi fie dor de voi,toți.
Și sunt niște fructe gustoase în frigider.
Întotdeauna am avut prea multe fructe, în casa asta.
Vă sunăm când ajungem acolo.
Așteaptă,așteaptă.
Ar trebui să vă organizăm o petrecere de bun rămas.
Uite,vedeți?
E ca o petrecere.
O să veniți în week-end-ul viitor.
Ray are dreptate.
N-ar fi drăguț să serbăm evenimentul?
Da,tată,nu vrei să-ți iei rămas bun,cu adevărat?
Haideți,că doar nu ne ducem la cimitir.
E doar Jersey.
Ce e, Frank?
Nimic.
Încerc să-mi dau seama dacă ar trebui să fac mai întâi pipi.
Ei,la naiba! Am s-o fac cât mai interesant.
În regulă.
Vreți să luați loc?